- Tidligere i Heroes. - Du ser hvad folk ønsker. Deres længsel.
- Jeg har din evne. - Jeg ved, hvorfor du ikke kan dræbe.
Hiro Nakamura sagde, at du skulle dø alene og det plager dig.
- Vi vil have folk til at forstå os. - Hvem er hun?
- Mit livs kærlighed. - Besat?
- Jeg var tvunget til at beskytte dig. - Ved at kidnappe mig?
Du kan aldrig narre fortiden. Det er slemt, alt er forbundet.
- Hvis du forandre noget, så gør du det. - Jeg må tilbage og lave tingene om.
Jeg skal redde Charlie. Og denne gang besejrer jeg Hjernemanden.
Han er ikke gal. Han har en hjernesvulst. Jeg tror den er blevet værre.
Jeg vil have, at du ser noget. Der er så magisk og så smukt.
Og er du stadig ulykkelig, vil jeg føre dig tilbage til Californien.
Troede de virkelig, at de kunne slippe af sted med det?
- Vi skulle aldrig have gjort det. - Jeg vil sørge i fred.
- Vil du tale om det? - Om hvad?
Livet i tivoliet, din fars død... Jeg ville blive vanvittigt af de to.
Jeg ved ikke, hvor jeg skal begynde.
Det er vel én af de ting jeg selv må finde ud af.
Jeg vil ikke lade som om, jeg ved hvad du har gået igennem lige nu...
... men jeg vil have, at du skal vide, at jeg er her for dig.
Jeg har den her repetitions time.
Det er flyttet til Bapst hal, jeg ved ikke hvor det ligger.
- Lige over for universitetsområdet. - Selvfølgelig.
Undskyld mig. Er pladsen optaget?
Danske tekster af Maat Danevang Text Service
NOAH BENNET'S LEJLIGHED WASHINGTON, D.C.
- Har du det godt? Du ser ikke godt ud. - Jeg har det fint. Jeg er bare tørstig.
- Har du det godt? - Ja, tak.
- Hvordan går det? - Den er klar.
Husk på, at den kun vil virke, i hænderne på én af os.
Heldigvis har du Hiro og Ando er nu.
- Kan jeg få dig til at skifte mening? - Jeg brød et løfte til en pige.
- Jeg må rette op på det - Det var vel så det.
- I vores liv får det vel aldrig en ende? - Tak, Mohinder.
- Held og lykke. - Du også, Noah.
Det er vel op til os nu, mine herrer.
Hiro!
- Hej. - Adam Monroe?
Men du er jo død. Er jeg død?
- Det må dommeren fastslå. - Alle rejser sig.
Dommer Kaito Nakamura leder retsagen. Sæt jer.
- Hvad er det for en sag? - Verden mod Hiro Nakamura.
- Hvad sagde du? - Du skal have brudt en helt kodeks.
For personlig vinding.
Hvis du dømmes, bliver straffen... døden.
- Undskyld, er dette Yannos repetition? - Nej, en studiegruppe.
HVORFOR CLAIRE BENNET?
Klar til brainstorm?
- Hvad laver du her? - Jeg kom her for at lære noget.
Hvordan har du sovet? Kjolen er en gave.
- Hvis du vil skifte til noget mere... - Gave? Du kidnappede mig.
- Jeg ved ikke engang, hvor vi er. - Du har ret, undskyld.
Det var ikke min mening at genere dig. Jeg bringer dig hjem, med det samme.
- Hvad smiler du af? - Dit ansigt. Lige nu...
Jeg husker, da jeg havde ødelagt din pladespiller.
Du spillede samme sang om og om igen.
Jeg lavede sjov, men jeg ødelagde den. Kan du huske det?
- Ja, det gør jeg. - Godt...
- F or jeg vil have dig til at se noget. - Det eneste jeg vil, er at min fordør.
Lad mig give dig noget at spise først. Senere slipper du af med mig for evigt.
Det begynder altid sådan her. Morgenmad bliver frokost, frokost bliver middag -
- middag bliver til drinks, og senere... - Jeg lavede din pladespiller.
Jeg ødelagde den, og jeg ordnede den.
Og jeg ved, hvad jeg gjorde forkert, og hvordan skal gøre det godt igen.
Med tape og en bøjle. Og en masse gode intentioner.
Godt... noget at spise.
- Derefter bringer du mig hjem. - Godt.
Han har en svulst i parietallappen. Den kan ikke opereres, men...
- Vi har måske ikke noget valg. - Han er min bedste ven.
Vent her! Vi vil finde ud af, hvad der sker.
Vi vil bevise, at sagsøgte brugt hans beføjelser til personlig vinding.
Og han var ligeglad med konsekvenserne ved rum-tidens kontinuum.
- Hvordan vil den sagsøgte forsvare sig? - Forsvare sig? Hvad sker der, far?
- De skal sige: "hr. dommer". - Du er død.
Det er kun en hallucination.
Den sagsøgte vil ikke anerkende Domstolens myndighed.
Det her er ikke en domstol men en restaurant.
Måske kan dommeren forsvare den sagsøgte, hvis han nægter?
Jeg erklærer mig ikke skyldig! Må jeg få en advokat?
- Jeg er vel berettiget til en advokat? - Selvfølgelig.
- Ando. - Hiro! Hej.
"Straffes med døden."
- Mr. Monroe, indkald Deres første vidne. - Jeg ved, at det ikke ser godt ud.
- Anklageren indkalder Kimiko Nakamura. - Vær ikke urolig. Jeg vil beskytte dig.
Og Ando Masahashi.
Ved du hvor vild, jeg er med at dræbe dig?
- Jeg ved, at du må hade mig. - Du dræbte min far!
Nathan...
Det føles som en evighed siden. Men jeg er lidt ud af spillet.
- Du skal hjælpe mig med at løse det. - Siger hvem?
Siger den her. Det var ikke mit valg at dit ansigt dukkede op i blæk.
Det er skæbnen som viser mit begær.
- Og du troede, at jeg ville... - Slap af.
De sagde, jeg havde brug for en forbindelse... En ven.
Jeg vil ikke være alene.
- Og du skal tydeligvis hjælpe mig. - Ikke engang hvis mit liv stod på spil.
Det er ikke dit liv, du burde bekymre dig om.
Gretchen.
Lad os få det overstået. Du behøver ikke at skade Gretchen.
Du vil se hende igen, når du har besvaret mit spørgsmål.
Her er hvad jeg har tænkt på. Du og jeg. Vi har meget til fælles.
Vi er adopterede... Forladt af forældre som ikke ville have os.
Og opfostrede af forældre som ikke forstod os.
- Mine forældre forstår mig godt. - Lyv ikke for dig selv.
Både vore fædre var morder. Hvilket er ironisk, for vi...
...kan ikke slås ihjel.
Jeg forstår. Vi har nogle få ting til fælles. Hvad er din pointe?
Min pointe, er at de ikke er tilfældigt.
De er grundlæggende for os. De er byggesten for vore liv -
- og vi har samme sten. Alligevel er vi her...
En tilfreds college-elev. Og jeg.
Hvordan kunne vi blive så forskellig?
Vil du vide hvad forskellen er?
Du er en psykopat.
Mysteriet er løst.
Tror du, at det her er en leg?
Det her er mit liv. Du skal hjælpe mig.
Eller bryder du dig ikke om, hvor mange deler jeg skær din...
...værelseskammerat op i?
Hvis du ikke vil bidrage med noget, må jeg tage svarene fra dit hoved.
- Vil du åbne mit hoved igen? - Jeg er kommet længer end det.
Min ven, Lydia gav mig et bedre redskab.
Hun kunne læse nogen ved at røre ved dem.
Se dybt ind i deres sjæl.
Selvom hendes metoder var lidt erotiske, men...
Men hvad fanden... Det er jo colleget, ikke?
Kjolen klæder dig godt.
Hvad er det der?
Jordbærmilkshake.
Din favorit.
Nuvel... Det er længe siden.
Hvad med den her? Sidst jeg sov på dit værelse, snakkede vi hele natten.
Og mange andre ting.
- Vi snakkede om dit drømmehjem. - Det var tequilaen som snakkede.
"En fredfyldt hytte omgivet af natur og lykke."
Du var engang så romantik.
Det er en del af dig, som jeg har beundret.
Men på et tidspunkt indser man, at man aldrig kommer til at få den hytte.
Hvem har sagt det?
Kan du være ærlig, og fortælle mig, at der ikke var kærlighed med i det?
- Hvad er din prognose? - Ikke godt.
Fortæl mig om dagen ved tivoliet, mr. Masahashi.
Og hvad skete der med "Slushy" i sagen?
- Den gled ud af mine hænder... - Den ramte en gammel mand.
Og er denne mand til stede i retssalen i dag?
Vidne har identificeret Hiro Nakamura, som egoistisk har forstyrret tidslinjen.
- Jeg protesterer! - På hvilket grundlag?
Hr. dommer. Han hjalp to mennesker med at blive forelsket.
- Det er ikke en egoistisk handling. - Stemmer det, Hiro?
To mennesker fandt kærligheden ingen kom til skade. Det er vel ikke en forbrydelse?
På din personlige retfærdighedsskala, er det ok så længe ingen kommer til skade?
- Ja, det er min definition. - Det er godt at vide.
For jeg tror, at mit næste vidne er her.
- Bare fortæl mig, hvor hun er. - Claire Bennet. Du har ikke fortalt alt.
- Hvad snakker du om? - At jeg skal finde ud af, at vi er ens.
- Jeg er overhovedet ikke som dig. - Du gør nøjagtige som mig.
Du bruger evnen, eller forbandelsen til at bygge mure.
Gør det umuligt at få kontakt med et andet menneske.
Som Gretchen.
Alle minderne jeg fik fra dine ting, da jeg bandt hende, en ny kontekst.
Alt i rummet er så fuldt af... pauser.
- Hvad sagde du? - Øjeblikke fyldte med dybe meninger.
"Må jeg låne din bog?"
"Skar mig i hånden med saksen."
Alle disse samspil, -
- og du kan stadig ikke fortælle det du vil, til denne pige.
- Hvis du fortsætter bliver du også ensom. - Du ved ikke, hvad du taler om.
Jo, det gør jeg.
Den usårlige pige som ikke kan udsætte sig for at blive såret.
Hvad? Ingen surere svar?
Du har ret, du er ikke dig selv. Du fortalte mig nøjagtig hvor hun er.
Hvor mange mennesker har jeg dræbt? Hundrede, vil jeg tro.
Al det på grund af overensstemmelser du har haft med den tiltalte?
Hvis jeg reddede servitricen, måtte jeg tage cheerleaderen og alle andre.
Så længe du reddede hans kæreste, kunne du dræbe nogle flere.
Enten man vil eller ej.
Masse af mennesker kom til skade på grund af mr. Nakamuras tids-indgreb.
Jeg protesterer! Jeg forsøgte at redde Charlie uden at ændre på tidslinjen!
Stille, mr. Nakamura!
Hr. dommer. Min klient forsøgte at gøre de rigtige ting.
Virkelig? Ser det her rigtigt ud for dig?
- Hvem er det der? - Cheerleaderen som Sylar dræbte.
Sig mig, hvem ellers dræbte du, efter din aftale med Hiro?
Det var hende og Eden... To privatdetektiver.
Smeltefyren, mekanikeren, Isaac Mendez, min mor, -
- en fyr som hed Ted... - Og så videre.
Hvis Hiro havde brugt sin evne, burde han have stoppet den onde morder.
- Inden disse utallige mord... - Sprague! Ted Sprague.
At redde Charlie var ikke så heroisk. Det var for Hiros egen skyld.
- Charlie var et godt menneske! - Ikke flere udbrud!
Ellers? Charlie var speciel.
Verden var bedre da hun levede i den. Det tror jeg på, og det står jeg ved.
Fair nok. Anklageren indkalder sit sidste vidne.
Charlie Andrews.
Ja det er rigtigt... Vi kan ikke få hende herind, fordi hun er faret vild i tiden.
- Fortæl mig hvordan gik det til. - Jeg havde en overensstemmelse med...
- Undskyld. Du må tale højere. - Jeg havde en aftale med en skurk -
- og han narrede mig.
Ja.
Anklagemyndigheden tager en pause, hr. dommer.
"Tegltag, stor veranda og en sti som føre til søen som glinser af solen."
- Hvordan kan du huske alt det? - Jeg har mine kneb.
- Jeg kan huske alle detaljer. - Udenad, virker det som om.
Svært at glemme.
Jeg holder dig tæt på mig, og jeg ved, hvordan du malede det...
Du gjorde det så virkeligt, som om det kom fra din sjæl, som om det var dig.
Du siger altid de rigtige ting. Du har altid den perfekte poesi.
Til hvad?
"En stor eg på gårdspladsen, omgivet af vilde blomster."
"Og et par gyngestole på verandaen for at se på solnedgangen."
Du kan huske det.
"Med et ildsted som holder os varme."
"Og en sommerbrise til at køle os ned."
Hvordan gør du det?
Hver eneste gang.
Det er så smukt. Hvordan gjorde du det?
Mine venner og jeg kan gøre fantastiske ting. Se, der er din drømmehytte.
Slut med at rejse. Et rigtigt hjem. For os, hvis du vil have mig.
Du sagde, at du ikke kunne være med i et tivoli.
Nu behøver du det ikke. Ikke flere husvogne eller lejligheder.
Bare... det her. Væk fra alt.
Det var det du snakkede om. Det kan blive vores liv.
- Jeg kan ikke bo her. - Men du sagde...
Jeg ved, hvad jeg sagde. Jeg troede ikke, at du ville...
...gøre det?
Men, jeg mener...
Kjolen, milkshaken og...
- Alt det her er fantasi. - Og jeg gjorde det virkeligt.
- For din skyld. - Nej, Sam. For din skyld.
Det her er din fantasi. Den er smuk.
Jeg er glad på dine vegne.
Men det er ikke mig. Mit liv er ikke her.
- Men jeg ændrede alt... - Sig ikke at du gjorde det for mig.
Sig ikke, at du gjorde det her for min skyld.
Naturligvis ikke.
Jeg må nok hellere få dig hjem.
- Tak for selskabet. - Nej, Sam.
Det var virkelig rart at se dig igen.
Gretchen?
- Gretchen. Har du det godt? - Jeg har det fint.
Undskyld, det er min fejl. Du skulle ikke have blevet indblandet.
Jeg er glad for, at du er her. Og alt er slut.
Det er over, ikke?
Nej, han er ikke...
- Et eller andet sted ude i det frie? - Nej, han forsøger at lokke os ud.
Jeg ved tydeligvis, hvordan han tænker.
- Nogen kommer! - Ind her.
Så, Sylar, hva'? Den Sylar?
Ja. Eller nej. Mere som en slags følelsesladt undskylder.
Han ville have, at jeg skulle finde ud af, hvad hans problem er.
- Hvordan gik det? - Kuglepen i øjet.
- Jeg er ked af det. - Det er okay.
- Jeg har ventet mig til alle farer. - Nej, ikke om det. Jo, om det, men...
Det handler om morgenmad. At noget holder dig på afstand.
- Det er okay. Hvis du ikke vil. - Jeg vil. Jeg er bare bange.
Jeg er bange for at blive såret, så jeg bygger en mur med mine evner, -
- i stedet for at tage chancer.
- Hvad jeg forsøger at sige, er... - Det er okay, faktisk.
Nej, det er det ikke.
Sylar sagde, at vi var ens, han var ikke helt forkert på den.
Jeg er bange for, at jeg skal blive ensom resten af mit liv, ligesom ham.
Jeg ved ikke hvordan, jeg skal klare det.
Vil du snakke om det?
Jeg ser mig selv som en pige der tilfældigvis har nogle evner.
Og det er kun en ting på en liste af kendetegn...
Loyal, venlig, regenererer mig selv, fin hud, du ved?
Du har fin hud.
Men når det kommer til stykket og livet bliver hårdt...
Gemmer jeg mig bag etiketter og attributter.
Jeg lukker mig inde.
Det er ikke underligt at Sylar er så forvirret.
Jeg kan kun forestille mig hvad en masse...
...undskyldninger kan gøre med menneskelighed.
Måske er det hans svar.
For at blive menneskelig igen må han skille sig af med alle sine evner.
Ja, måske.
- Det var ikke så svært, vel? - Dit svin. Hvor er hun?
Der er spisetid. Hun er nok der, hvor du efterlod hende.
Tog du hende aldrig?
Som jeg sagde... Jeg har ikke været mig selv.
Gretchen?
- Du har det godt! - Selvfølgelig har jeg det godt.
En fyr tog min rygsæk. Hvad er der sket med dig?
Intet. Jeg har det godt og du er her, og du har det godt.
- Du opfører dig underligt. - Jeg er glad for, at jeg har dig.
- Undskyld for det der skete i morges. - Glem det.
Du kender mig, impulsive Gretchen som vil holde hånd, så gør hun det.
Det ved jeg, og det elsker jeg. Jeg vil være sådan. Ikke være forbundet til -
- en etikette, en definition eller hvem jeg skal være. Jeg vil...
Jeg vil holde din hånd.
- Folk vil begynde at snakke. - Lad dem snakke.
Det er godt at snakke. Jeg kunne bruge at snakke, hvis du stadig vil hør.
Jeg har faktisk to øre.
Kom.
Mr. Masahashi. Kald Deres første vidne ind.
Mr. Masahashi.
Forsvareren kalder Hiro Nakamura til vidneskranken.
Har du ikke set "Law & Order"? Det ender altid dårligt.
Du har intet bedre vidne her? Fordi jeg gør det ikke.
Mr. Nakamura, hvor længe har De kendt den anklagede.
Alvorlig talt? Hele mit liv.
- Og hvad har motiveret Dem? - At være en helt. Nobel og ægte.
Da De opdagede Deres evne, røvede De banker, eller for at blive berømt?
Nej, jeg lovede at anvende dem til gode formål.
- Og hvordan er det gået? - Jeg reddede verden. To gange.
- Brød du dit kodeks under det? - Nej.
Og ikke engang for at redde din myrdede far?
- Nej, det gjorde jeg ikke. - Så hvad forandrede det?
Jeg var svag. Desperat efter en meningsfyldt arv.
- Følte du dig bedraget? - Ja.
Det føles som at springe fra liv til liv, -
- i en stræben efter at bringe orden i det der gik galt.
Protest, hr. dommer! Han reciterer indledningen til kvantumspringet.
Kom til sagen, mr. Nakamura.
Ja, jeg havde et dårligt omdømme, men jeg forhindrede en katastrofe.
Jeg ville gøre verden til et bedre sted.
For familier.
Og venskab.
Og kærlighed.
Og hvis jeg brød mine regler ved at gøre de ting...
... så er jeg vel... skyldig.
Sådan er det.
Vi må give ham elektrochok. Giv ham 200 joule. Lader.
- Skyldig. - Klar! Ingen respons.
- 240. - Gør klar.
Lader. Klar!
- Stadig intet. Start kompression. - Vi mister ham.
Nej, Hiro.
- Ingen puls, vi mister ham. - Giv ham elektrochok igen.
Lader. Klar.
Jeg vil ændre min erklæring...
... til "skyldig".
Hvis det her er enden, vil jeg afslutte det med æren i behold.
Ved at gøre de rigtige ting. Jeg vil herfra som en helt.
Værsgo min søn.
Kæmp for din ære.
Ikke så hurtigt, karpe.
Kæmp. Du kan godt klare det.
Den Hiro jeg kender giver aldrig op.
Han gør hvad der kræves.
Jeg har set ham bøje strukturen af tid og rum.
Du er en Super-Hiro!
Hiro.
Mor.
- Jeg har savnet dig så meget. - Jeg har også savnet dig, min søn.
Og jeg stolt over, alt det du har lært.
Kræftsvulsten...
Jeg troede, at jeg kunne kæmpe imod den...
...at jeg kunne slå videnskaben.
Men det kan jeg ikke.
Mor... Jeg er klar til at tage af sted.
Nej, Hiro.
Visse ting er større end videnskaben.
Som skæbnen.
Så... du er ikke kommet for at hente mig?
Nej. Jeg kom for at heale dig.
- Vi har puls. - Han kommer tilbage.
- Pulsen stiger. - Hiro.
- Er der noget galt, sir? - Ja, noget er der galt.
Skræmmer jeg dig?
- Ser jeg skræmmende ud? - Jeg ville bare vide om alt...
Tror du ikke, at jeg ser, hvordan du kigger på mig? At jeg er anderledes?
Du ser ned på mig, som om jeg ikke er god nok!
Jeg har ikke tænkt mig, at ændre mig for jeres skyld.
Så jeg kan passe ind i jeres verden. Spil efter jeres regler.
Fra nu af... skal I følge mine regler.
Lige et øjeblik!
- Kan jeg hjælpe dig? - Hej. Hvordan går det?
- Jeg hedder Gabriel. En ven til Matt. - Han er desværre her ikke lige nu.
Kan du sige mig hvor han er? Det er vigtigt at jeg taler med ham.
Ja. Undskyld, har vi mødt hinanden før?
FORSÆTTELSE FØLGER...